ЕДИН ПОЧТИ СПОКОЕН СВЯТ
Translation ZALMEN BEHAR
Бети!
Ще дойда да им кажа довиждане.
Не изпускайте влака. И да се храните добре там!
Малко да напълнееш.
Те сигурно са тук заради обявата. Да вървим!
Ще се видим по-късно!
Вашите деца?
Пълно семейство... Това е хубаво.
Аз съм Морис Абрамович. За работата в ателието.
Аз също. Аз съм Жозеф.
Много добре.
Четиридесет минути...
Ще се справиш.
По-бърз съм от всеки.
Жаклин... Жената на Леон Фридман.
Леон...
Андре Ламбер.
Шарл Гринстам.
Мосю Албер. Добре дошъл сред нас...
Морис Абрамаушвиц!
Не мога да разбера как...
Французите може да не знаят, но тук в ателието, със сигурност...
Вие, които знаете...
Не разбирам.
Не може да разберете, мадам Анре.
Просто защото не сте еврейка.
Но не се отчайвайте...
Останете с нас и вероятно и това ще стане.
Твърде късно...
Заето ли е вече работното място?
Може би следващия път? - Може би.
Сложи го тук, за да видя.
Дори и да не си го завършил.
Знаеш ли, Жозеф...
Така се казваш, нали?
Женските дрехи се закопчават откъм дясната страна,
независимо от сезона.
Можем ли да го поправим?
Някога работил ли си в шивашко ателие?
Да.
На колко години си? - Деветнадесет.
Да, но можеш ли да правиш нещо?
Взех си зрелостните изпити.
Да, но паспоал, ширит, гайтан, бие, говори ли ти нещо?
Шефе, разкажи им. Морис и Жозеф не знаят.
Паспоал, илик, копчета "тик-так" или коприна,
перкалин, облепване, все бяха пароли.
Мосю Албер прекара цялата война
скрит в една стая над един бутик на Рю дьо Севър.
Всяка вечер ми носеше поръчки за работа и храна.
Сменяхме паролите всеки ден,
използвахме думи от занаята.
Винаги, когато чуваше някой да се качва,
вземаше ножицата и ето така...
Това беше мадам Сара.
Мадам Сара, върнете се, всичко е наред!
Не, стойте, не се притеснявайте. Жена ми я няма.
Тя току-що се върна, г-н Албер.
Утре в осем часа. Ще си шивач, 40 франка на парче. Устройва ли те?
Да, добре е.
Жозеф, помощник-шивач, 25 франка.
Много добре, благодаря ви.
Ще се видим утре!
Мислиш ли, че е смешно да я заплашват?
Просто разказвах историята си...
Отново! Това вече приключи. Не можеш ли да говориш за друго?
Хубав е...
За халат...
Да, би било хубаво.
Би било хубаво ако можеш да ми направиш един.
Този вече се износи.
Направих го през войната.
Точно така.
Сами сме...
Свали ми го.
Завърнахте се в квартала...
Г-н Гринстам е взел стая в близост до апартамента си за да наглежда
ако жена му и дъщерите му се върнат от лагерите.
Подпишете документа, моля.
Бих искал разписка за плащането на наема
докато г-н Гринстам е бил в лагерите.
Не го правете на въпрос. Наемателите от който си реституирахте апартамента,
се грижеха добре.
Ако беше празен нищо не променя за вас, добре че успяхте да влезете отново.
Всичко е уредено.
Така предпочитам.
Ако е прекалено голям за вас, все пак е 4-стаен, уведомете ме.
Имам празни малки апартаменти, които са много хубави.
Взе ли ги?
Добре.
Това е справедливо!
Ще занеса сакото на Васерман. До скоро.
Или до утре, ако предпочиташ.
Той ме отпраща вече два пъти.
Невъзможно? С вашето обаяние?
Може би имам обаяние,
но Васерман възлага работата.
Не стои добре.
Не казвайте това. Стои добре. Погледнете шева.
Знам от своя опит, че сега е мъртъв сезон.
Ако няма работа, просто така ми кажете.
Не ме разкарвайте напред назад чак до есента.
Просто не стои добре.
Не стои добре?
Сега как стои?
Моят модел!
Скъпи татко и мамо, пристигнахме и се настанихме.
Тук се запознах с нови приятели.
Разбирам се добре с един, дето се казва Жорж.
От децата ли? Всичко наред ли е? Дай да видя.
Не съм свършила!
Храним се в замъка и храната е много добра.
Имаме занимания по цял ден.
Тук, дори беленето на зеленчуци е занимание.
Има също зала за ръчна работа, където направих тази рисунка за вас.
Синът ми е художник.
Художник, добра професия ли е? - Има ли прилика с мен?
Трябва да пишем веднъж седмично,
освен ако нямаме на кого да пишем, както Жорж.
Жорж има мания да прави списъци.
Списъци на филми.
Той пита хората какви филми са гледали и записва заглавията.
И започва отново и отново за да ги подреди по азбучен ред.
Това е ново!
Красива е...
Рафаел писа и ви прегръща всички.
А Бети писа ли?
"Прегръщам ви. Бети".
Ще направя торта и ще им я изпратя.
Две торти, всъщност.
Децата събират техните колети и след това разделят всичко.
Няма достатъчно работа за трима, така или иначе.
Здравей, Сара.
Знаех, че старата Сара ще се върне.
Съжалявам за онзи път...
Няма нищо.
Искате ли чай? Тъкмо щях да правя.
Познаваш ли я?
Вече съм я виждал. Тя посещава всички ателиета.
Но не познавате съпруга й.
Всеки ден, отваряше синагогата на Рю де Розие,
облечен в кафтан и с брада.
Тя би казала: "По-добре евреин без брада, отколкото брада без евреин".
Всичко приключи в лагера.
Ще купя още малко сапун.
Аз също, ароматизиран с перуника, беше прекрасен.
Вашият списък с хора за женене
мирише на сапун.
Щеше ли да е по-добре, ако сапуна миришеше на хора за женене?
Имам момичета... които никога не са се докосвали до мъж.
И също много порядъчни жени,
които са сами и неженени.
Вземете си картите, мадам Сара.
Погледни поне снимките, Шарл.
Направи го заради мен.
Заради вас ли да се оженя? Това е ново!
Да правите пари от вашия сапун е едно нещо.
Сватовничеството е добро дело, но не за източник на доходи.
Не може да търгувате с щастието.
Не е хубаво да оставаш сам, Шарл.
Не ми говорете никога за брак!
Чувате ли ме? Никога повече!
Още малко чай?
Не, благодаря.
Горчив е като магарешка пикня!
Смятам, че мадам Сара мисли, че всичко е горчиво,
дори чая на мадам Леа.
Ти си умен, Жозеф. Гънките не са в главата ти.
Ще се опитам да го оправя.
Тя е американка. С голям бюст...
Албер я обличаше преди войната.
Ако тя ни даде поръчка,
ще имаме работа докато започнем зимните палта.
Леон, знаеш ли какво е това?
Това е бюста на дама, която ще ни осигури работа за всички, надявам се.
С двете си ръце ли трябва я измериш?
Най-удивителният бюст, който някога съм виждал...
Около 160 сантиметра.
Албер, бъди прецизен, имаме нужда от нея като клиент!
Метърът ми не беше достатъчно дълъг
и не посмях да измеря липсващата част.
Виждали ли сте някога
подобен бюст?
Там, където е бил Абрамаушвиц, няколко души щяха да се поберат в метърът ти.
Поне в неактивния сезон можем да си чуем приказката.
Жаклин, разкажи ни някоя история!
Знаете всичките ми истории.
Ние не.
Не знаете ето тази.
Нова е и не е история.
Говориш за бременността!
Става въпрос за едно куче, новото куче на съседа ни.
Той твърди, че то лае с акцент на идиш.
Харесва ми кучето, но Леон не може да го понася.
Той го намира за превзето.
Името му е Леон. Като Строцки. - Троцки.
И като Леон. - Да.
Съседа или кучето? - Съседа, разбира се.
Не, кучето. Това ядосва Леон.
Защото обича много Строцки. - Троцки!
"Ще викам на твоето куче, куче!", каза той.
И съседът отговори, "То няма да отговори. "
"Добре", каза Леон. "Нямаме какво да си кажем, така или иначе!"
Три костюма, пет рокли, две палта за след две седмици.
Предложих много джобове с маншети и шевове.
Това е повече работа и е по-скъпо.
Тя избра плата, тя иска цвят.
Трудното на работата е, когато няма работа.
Забравих си книгата с образци.
Аз ще отида.
Ела и виж нещо...
Харесва ли ти роклята ми?
Казваш да си купя рокля, която харесвам, но ти харесваш ли ме в нея?
Мога да променя полата и деколтето,
но наистина ти подхожда.
Не, харесва ми така като е. Ще я нося довечера като отида на хор.
Сега е вторият четвъртък от месеца.
Ти също можеш да правиш нещо. Или може би...
да изведеш мадам Андре.
Мадам Андре! Ще вечеряте ли с Албер?
С удоволствие.
За какво можем да си говорим? Работа? Деца?
Това е, което винаги правим!
Не излизаш на ресторант, за да си кажеш същото, което и тук.
Мога да прочета "Ана Каренина" до следващия четвъртък.
Бихме могли да имаме интересен разговор.
Но тази вечер...
Ще взема менюто за деня. - Аз също.
А вино?
Пиете ли вино, мосю Албер? - А вие, мадам Андре?
Кот-дю-Рон изглежда добре. - Много добре.
Чела ли сте "Анна Каренина"? - Не.
Нито пък аз.
Жалко. Можехме да си говорим за това.
Мосю Албер, имам много неща да ви кажа.
Знаете ли, че имам сестра в Орлеан?
Тя има дете.
По време на войната, на 17-годишна възраст тя се влюби.
В един войник.
Германец.
Кой го интересува униформата на тази възраст?
Те бяха млади и безгрижни.
Когато американците пристигнаха, той се паникьосал и избягал.
Сестра ми остана сама с бебето.
Всички си имахме наша си война.
Беше още по-лошо
при Освобождението.
Тя трябваше да ходи гола по улицата
с други голи жени чиито глави бяха обръснати.
И майка ми тичаше отзад опитвайки се да я покрие с палто.
Баща ми едва не умря от срам.
Някои хора умряха от неща доста по-лоши от срам.
Получих писмо от нея тази сутрин.
Когато Леа предложи тази вечеря, я видях като възможност.
Да остане в Орлеан не е живот.
Всеки я познава.
Иска да дойде в Париж.
Тя може да работи като мен в шивашко ателие.
Тя е много смела, ще видите.
Ще привикне бързо към работата.
Нейната коса е пораснала.
Така че...
Исках да ви помоля...
Не мога, мадам Андре...
Дори след цялото това време...
Развалям вечерята.
Току-що забелязах, че приличате на онази хубава актриса...
Но аз, не приличам изобщо на Жан Габен.
Прекарваме си приятна вечер защото животът е кратък,
но едно обикновено писмо...
И аз не знам за какво да говорим.
Това ми напомня на една песен.
Няма да я изпея, защото това е френски ресторант.
Жалко, че не е еврейски ресторант, щеше да сте като у дома си.
Изпейте ми я тихо.
Ще я преведа, защото е на идиш.
"Животът ми разказва една история за грях, любов и наказание
"и понякога животът ми разказва една история без край. "
Сега, ще изсвиря мелодията.
Ти ли беше последният път?
Да.
Казвам се Симон.
Морис.
Ще се видим ли отново?
Чао.
Хайде заспивай, Сами. Мама ще е близо до теб.
Спиш ли?
Здравейте, мадам Ребур!
Всичко е в добро състояние.
Благодаря. Хората ще се радват на нещата от майка ти.
Надявам се. Трябва да бързам да заведа Сами при детегледачката му.
Всичко наред ли е?
Имах тежка нощ. Сами беше трескав.
Заведох го при детегледачката днес,
но утре няма да го приеме ако не се подобри.
Не знам какво ще правя.
Доведи го. Може да остане на леглото на Рафаел.
Благодаря ти! Надявах се да ми го предложиш.
С второ дете вече ще си доста ангажирана.
През септември, Сами отива в детската градина.
Той знае ли?
Разбира се, той е достатъчно голям, за да ходи на училище.
Никога не казвайте за детето, че е голямо.
Едно дете си е дете.
Той трябва да се научи на своите отговорности.
На 4-годишна възраст, аз... - Само родителите са отговорни!
Какво означава "голям" все пак? Да си връзва сам връзките на обувките?
Да се храни сам като възрастен?
Защо искахте дете по време на войната?
Дали наистина го искахме?
Леон, наистина ли искаше Сами?
Ако не, щях да постъпя по различен начин.
Но отделни стаи не ми допада, така че...
Ние не знаехме какво ще се случи.
Имахме Сами, обрязахме го
и Леон се присъедини към Съпротивата.
Но по това разпознават, че е евреин!
Ако живота му щеше да е кратък, поне да е истински евреин.
Трудно е да се обясни,
но аз не се срамувам, че съм евреин!
Отново онзи антисемит отдолу!
Знам, че беше по-тихо преди!
Ужасно, нали? Сега чуваш евреите!
Дори виждаш семействата им по булевардите.
Те празнуват обрязването,
и също раждането на дъщеричка
означава празник с торта и бутилка ракия!
Ще си получиш поканата скоро!
Ти все още се обучаваш, Жозеф.
Нищо лошо не е станало.
Няма да направиш същата грешка отново, но се страхувам, че ще направиш други.
Сърцето ти, г-н Албер, внимавай със сърцето ти!
Имате чувствително еврейско сърце.
Най-доброто лекарство за сърцето е мир и спокойствие.
Без да ходиш вече на кино, на театър,
не трябва да влизаш в кафене, не трябва да излизаш след 8 вечерта,
седиш си спокойно у дома, чакаш полицията да почука.
Леон играе театър!
Стъпки по стълбите, почукване, сърцето ми подскача...
Открих по-добро решение: без повече притеснения, тотална почивка.
Намирам се в транзитен лагер. Всичко е добре и страхотно.
Той започна снощи репетиции.
За да изпълни кое?
О, какво?
Не знаем. Никой не говори идиш достатъчно добре. С изключение на мен.
Спомням си първия спектакъл след освобождението.
Хората бяха толкова щастливи да се видят отново, че спектакъла не се състоя.
Всяка вечер, актьорите се опитваха да играят,
но публиката никога не млъкваше.
Най-лошото е, когато публиката започне на вика "шшш",
защото не могат да се чуват един друг.
"Ние сме свободни!" "Платил съм за мястото си!"
"Синът ми беше в Съпротивата!"
И ние актьорите чакахме нашият ред. Какъв майтап.
Спомням си, като някой актьор запее, публиката се разплаква. Още повече сега.
Леон, защо не си в театъра вместо да гладиш дрехи?
Заплащането е същото, дали ще играя на сцената или в ателието.
Неактивния сезон за театъра е дълъг в днешно време.
Също е извън сезона и за ателието.
Защо ни наехте?
Ти си доста добър, искам те за сезона.
И трябва да имам време за да обуча Жозеф.
Добър вечер.
Тази вечер е мой ред.
Приятна вечер, г-н Албер.
Морис,
тъй като сме извън сезона, би ли ми направил зимно палто?
Вече имам вълнен плат.
Ще ти платя, разбира се.
88.
66.
91. Перфектна фигура.
Шивача и довършителя на дрехата често създават бизнес заедно.
Когато довършителя разбира еврейския хумор, разбира се.
Събуди ли се, скъпи?
Дай ми целувка.
Отиди при майка си!
Какъв неблагодарник!
Половината нощ бях до леглото му.
Знаеш ли какво е написал Рафаел тази седмица?
"Нищо специално за разказване.
"Получихме тортите, но бяха се смачкали в пощата.
"Ние ги изядохме, така или иначе.
"Бети не е доволна, когато й пишеш в моите писма.
"Тя иска писмо изцяло само за нея."
Нашите деца са взискателни. Това е добре.
Той е мрачен защото трябваше да бъде на партито
при детегледачката днес, а той не може да отиде.
Слушай. В една далечна земя,
живееше едно малко момче дето се казваше Самуел.
Един ден, Самуел се разболял. Истинско заболяване, не като твоето,
заболяване от което родителите му се побъркали от тревога:
Самуел не можел да диша вече.
Те потърсили най-добрия лекар в страната и му писали:
"Ние сме шивачи, нашият Самуел не може да диша вече. "
Той писал обратно: "Елате да ме посетите с една торба копчета."
Копчета.
Имаш ли копчета?
Твоите копчета.
Едно копче. Благодаря.
И лекаря излекувал Самуел с едно копче точно като това.
Прикрепил копчето на врата му
и въздухът влизал и излизал през малките дупки.
Самуел можел да диша. Той бил излекуван.
Но с всеки дъх, въздуха правил свистящ звук.
Самуел вече бил различен. Децата не играели с него.
Самуел бил много тъжен и избягал в гората.
В тази гора имало цар, който правил чудеса.
Той не пускал никого в царството му.
Ако го направил, хората щели да го притесняват през цялото време.
Той бил защитен от невидими същества,
който стреляли катапулти с невероятна точност.
Камъните не наранявали хората, но просто ги държали далеч.
Без дъх, уморен и обезсърчен,
той легнал под едно високо дърво да спи.
Той все още спеше, когато една есенна сутрин...
Е, Самуел?
Той знаеше името му.
Остави ме да умра.
Не, ти искаш да живееш, но не можеш да се справиш.
Искаш да видиш царя, за да излекува това свистене с чудо.
Но трябва да си заслужиш твоето чудо.
Твоето свистене кара птиците да замлъкват
и можем да те чуваме из цялата гора.
Слушай!
Ела.
"Ще те науча песента на птиците. " казал старецът.
"Те ще те придружат и ще те отведат до царя.
"Просто ги слушай да разбереш какво пеят. "
И Самуел научил да пее като коприварче,
като щиглец, червеношийка, като дрозд,
и една нощ, като славей.
Самуел обичаше гората, стареца и птиците.
Някои дни, когато тичаше,
Самуел имаше чувството, че може и да лети.
Студеното време пристигна и листата упаднаха.
Беше зима.
Ти ли си царя?
Седни до мен.
Ядосан ли си ми, че не те излекувах преди.
Не можех да го направя нито днес и нито в онзи предишен път.
"Ти никога няма да бъдеш дете като другите.
"Ти си специално, защото успя да стигнеш дотук.
"Аз не направих чудото, но ти го направи.
"Ти, който влезе в сърцевината на царството. "
Самуел се изправи, изтърси гърба си,
защото земята бе влажна
на разсъмване.
Той се усмихна на стария цар.
Но царят бе изчезнал.
Самуел е сам и щастлив на поляната.
Свърши ли?
Свърши.
Не можах да разбера.
Беше ли в гората?
Симон не е ли тук?
Не и тази вечер. Сина на съседката й починал и тя остана с нея.
Това е ужасно...
Просто помисли, какво можеш да направиш с нещата на хлапето?
С нещата на едно дете, което умира в дома?
Нямам представа.
Да предам нещо на Симон?
Не, не се притеснявай.
За Албер ли гледате?
Не, не го чакам.
Албер само излиза по работа.
Никога не излиза за разходки.
"Някои се разхождат, други работят.
"И разходките не те водят до никъде в живота."
Както би казал Албер.
Направих чай.
Помиришете тези рози, Шарл.
В края на лятото розите имат по-силен аромат.
Това спокойствие, Шарл.
Вашето спокойствие ми действа добре. Харесва ми, когато сте наоколо.
Щастлив съм тук в ателието.
Знаете ли защо? Тъй като Албер прави всичко за да е така.
Дори и извън сезона, той намира работа за мен.
Когато е на доставки, както днес,
той ме моли да ви правя компания.
Той ми вдъхва живот.
Той никога не казва неща да ми вдъхне живот.
Такива неща могат ли да се казват?
Някои хора го правят.
И това ще ви е достатъчно?
Бих искала да е така.
Албер е такъв. Той прави нещата, не ги казва.
Албер обича семейството си, а не мен.
Преди децата, той ви е обичал.
Може би никога не го е казвал, но никога не сте се питала.
Сега, когато обича Бети и Рафаел, също така,
вие сте в паника.
Но без вас наоколо, на него би липсвала частта от семейството.
Преди да се оженим, той ме целуваше на улицата.
Веднъж той помоли майка си да ми изпрати един шал,
черен шал, с големи цветя.
Това беше последният път, когато чухме за семейството му преди войната.
Дадох го на съпругата на фермера, който ни укриваше Бети и мен.
Сега Албер никога не ми купува подаръци. Той ми казва да си купя това, което искам.
По време на войната, питахте ли се дали ви обича по-малко?
Бях прекалено заета да се притеснявам за всичко.
Страхувам се, че остарявам,
че вече съм без желание да се боря да бъда щастлива.
Чувствам се толкова самотна.
Това е ужасно, да се чувстваш самотен със съпруга си.
Не искате да слушате, така че се досещате, какво искам да кажа.
До вас,
не се чувствам самотна и нямам този страх.
Защото смятате, че това ще ме утеши? Съжалявате ли ме?
Изглеждам ли сякаш ви съжалявам? Не бъдете ироничен,
дори ако вашето страдание ви дава това право.
Страданието не дава права.
През неделите, когато е празно ателието,
винаги гледам на вашата маса, идват на вашето място.
Всяка сутрин, съм нетърпелива да стигна до тук, да бъде близо до вас.
Ето как осъзнах, че ми липсвате.
През вечерите, ако Албер и аз не си говорим,
мисля за вас.
Може би Албер си мисли за някоя друга.
Защото съм тук, мислите, че съм на разположение...
и започвате да ме виждате като някой друг.
Аз не съм свободен.
Спомените ми ме държат зает.
Не съм напуснал жена ми и тя не ме е напуснала.
Разделиха ни. Това е всичко.
Аз не съм сам.
Живяхме 10 години заедно.
Щастливото време идва и си отива. Моето продължи 10 години.
Имам спомени за цял живот.
Не вземайте мястото на жена ми, тя не е тук, за да се защитава.
Аз живея ден за ден, защото това ми позволява да си спомням,
и ако аз не си спомням, тогава кой?
Когато сте развълнуван,
си бършете очилата.
Но съм забелязала, че бършете само вътрешността.
Защото плачете и го криете.
Имам нужда да живея спокойно.
Само спокойно.
Ценя следобедите, когато сме тук сами,
с вашият чай, който утолява жаждата ми...
Мислите ли, че това бе лесно да се каже?
Мисля за това в продължение на седмици?
Какво мога да направя, като коремът ми се свива, когато ме погледнете?
Смятате ли, че това също е лесно да се каже?
Но ако не бях го казала, никога нямаше да си го простя.
Ако Албер пита защо не съм довършил, му кажете...
Не знам... Кажете му каквото искате.
Приятна вечер, Леа.
Шарл тръгна ли си?
Шарл ми разказа, една от твоите истории веднъж.
Имал си един приятел с по-малък брат, който досаждал.
Спомняш ли си?
Да, беше ужасно се държеше този малчуган.
И не си могъл да го понасяш.
Един ден, си плеснал малкото момче. Без причина.
Точно така. Малчугана.
Изглежда толкова несправедливо.
По-голямото момче, шокирано и разярено, те зашлевило в отговор
и никога повече не ти проговорило.
Никога не ги видях отново.
Видял си ги. В Париж преди войната. Заедно и неразделни.
Те били арестувани в същия ден и депортирани заедно.
Някога да съм те удрял, Леа, любов моя?
Шарл също не те е удрял?
Нямам нужда да удрям Шарл за да разбера, че ти и аз сме неразделни.
Хайде.
Хайде да ядем.
Седнете.
Рафаел ни разказа много за теб.
Харесва ли ви кратката почивка от летния лагер?
Вземи си хляб, Жорж. Няма ли да седнеш?
Не искам сладко.
Няма ли да седнеш?
Той не иска конфитюр.
Хубав е, конфитюр от ягоди, които бях набрала.
Не, не искам.
Имам работа в ателието.
Постлала съм леглото на Бети за Жорж.
Ти можеш да спиш в нашето легло.
Сложи си мечето на голямото легло, за да може да свикне с него.
"Винаги парични въпроси, никога семейни. "
"Винаги парични въпроси, никога... " Не е така.
Пари! Само за това говориш!
Майка също шиеше. Баща ми отиде на работа.
Една вечер, той донесе вкъщи голям буркан с конфитюр.
Той искаше да го изядем веднага.
Майката ми каза, че това е лукс
и че трябва да почакаме до по-тежки времена.
Тя го сложи в шкафа.
Един ден. През 42-ра, почукаха на нашата врата.
Беше полицията. Все още бях в леглото.
Баща ми ме вдигна и ме скри в шкафа.
Той ми каза, "Не мърдай, не казвай нито дума."
Никога не бях го виждал толкова блед преди.
Той затвори вратата, но можех да виждам през процепа.
Имаше трима служители.
Моят баща взе един куфар и започна да опакова.
Не можех да видя майка ми,
все едно баща ми стоеше между нас нарочно.
Те излязоха. Един служител носеше куфара.
След това,
останах дълго време в шкафа.
Мисля, че плачех.
Тогава забелязах буркана с конфитюр до мен,
така че го отворих и го изядох с пръсти.
След това, много по-късно, се облякох.
Нямаше какво да правя вкъщи,
така че излязох на улицата
и веднага зарязах всичко.
Една госпожа, която познавах
се погрижи за мен и ме заведе у дома си.
Спиш ли?
Рафаел сам поиска!
Да пробвам колко издържам на болка.
Забранявам ти да страдаш!
Бети, отиди баща ти да те види!
Не е зле.
Стоплете си какао.
Няма да се бавя дълго!
Аз съм "шлемазел"! (кутсузлия)
Какво е "шлемазел"?
Ако разпилея карфиците на масата, съм само несръчен.
Но ако те попаднат и между дъските на пода,
така както стана,
и си убода пръстите докато ги събирам, както стана,
и се изцапам с кръв по новата си риза,
което не е станало, тогава съм шлемазел.
Знаеш ли идиш?
Не.
Да, знам една песен, която научихме в летния лагер.
Изпей ми я, да ме утешиш.
Шлемазел!
Можем ли сами да хванем влака?
Да, не е твърде далеч.
Но мама и аз, искаме да се грижиш за Бети.
Следващият!
Имате всички документи.
Живял сте в 18-ти район преди войната?
Вашите родители дали са кандидатствали за натурализация?
Да, искаха да живеят във Франция. Но не бяха натурализирани.
Изпратени в лагерите?
16 Юли, 1942-ра.
Забравихте ли, г-н комисар?
Ще направя всичко по силите ми, за да не получите това, което искате.
Следващият!
Оставяте един евреин да напусне полицейския участък? Това е напредък.
Познавам ви, г-н комисар.
Познах ви.
Вие арестувахте родителите ми, на ул. Маркадет 27,
на 16 юли 1942.
Родителите ми и мен.
Но преди да стигнем на стадиона, аз избягах.
14-годишно момче тича бързо.
Не се обърнах да погледна родителите ми, щеше да ме забави.
Просто избягах още по-бързо.
И сега съм сигурен, че и те не са гледали как тичам
за да не привличат вниманието към мен.
Кураж...
Това е истинска смелост, г-н комисар.
Да не гледаш сина си как бяга
за да му дадеш шанс да оцелее.
Хубава малка история, Жозеф Минц. Чувствай се свободен
да я разкажеш.
Вашите идеи не могат да променят хода на историята.
Мога да влизам и напускам това място свободно.
Може би съм без гражданство, но съм свободен.
Ще напиша тази моя история един ден, колкото и време да ми отнеме.
Не ви харесва името ми,
не ме харесвате, не ни харесвате,
но аз съм жив!
И аз ще го напиша. На френски език.
Ще стана писател.
Върнах се, за да ви кажа...
"Благодаря ви, г-н комисар".
Какви са новините?
Журналистически дебати.
Двама журналисти-колаборационистки са заплашени от смъртно наказание.
Журналиста на вестника е написал, че е несправедливо,
че нямат кръв по ръцете си.
Мисля, че съм съгласен.
Член на милицията е виновен,
но ако не бяха писали, "Смърт на евреите",
може би той никога не би се присъединил към милицията.
Не изпитвам жалост към тях.
Нека видим какво можем да направим, за да се спаси работата на Жозеф.
Не съм казал, че съм почувствал жал,
само, че ръцете им не са кървави.
Но те са. Интелектуалецът е първият отговорен.
Трябва да се заемем с работата.
Дамите скоро ще дойдат и не сме готови с нито една бройка.
Здравейте, мадам Андре! - Здравейте, Жаклин!
Какво е това бързане? Не си закъснял.
Другарски навик.
Албер. Имам отлична сделка за вас.
Изкуството е първокласна инвестиция.
Защо ми говорите за инвестиции?
Не мога ли да си купя картина просто защото ми харесва?
За съжаление, художниците продават малко по време на живота си,
но след като умрат, техните картини струват цяло състояние.
Защо не правят картини за да си изкарват прехраната?
Аз правя ли дрехи да се продават след като умра?
Художниците изпреварват времето си...
Щом са толкова интелигентни, защо не се опитат
да нарисуват нещо от тяхното време, което ще им помогне да се прехранват?
Имам също картини "от тяхното време", както се изразихте.
Мислите ли, че съм идиот?
Съжалявам, но първо ми говорите за безценни картини
и сега ми продавате картина без бъдеще?
Защо тези художници се нуждаят от представител?
Когато художника рисува, той рисува.
Той не се занимава с продажбите си.
Аз го правя заради самото изкуство, не вземам комисионна.
Знаете ли защо го правя, Албер?
Погледнете тези платна.
Ако децата ви питат какъв е бил еврейският живот там,
можете да им кажете, ако искате да говорите за това.
Но художници като този могат да им покажат тяхното минало.
Това прави шест членства.
Не, пет...
Аз вече съм член.
Харесвате ли живопис, Жозеф?
Толкова колкото шиенето?
Да, въпреки че се подигравате с мен!
Отличен избор, Албер. Няма да ти омръзне.
Много съм ядосан, Сара. Така съм от самото начало.
Щом ви видях, знаех, че ще купя една картина.
И знаех, че ще избера тази,
а сте убедена, че вие сте ме убедила.
Много е досадно!
Художникът може да приеме костюм като платежно средство.
Това ме притеснява. Харесва ми и бих предпочел да платя за нея.
Леа,
току-що направих страхотна сделка!
Спомняш ли си села като това?
Да, но бях доста малък.
Музикантът е сам. Къде са другите?
След като си заминахме, дори не си пишехме вече.
С изключение за Нова година или за ражданията на децата.
Това ще бъде един добър модел за Рафаел.
Мисля, че децата ще го харесат?
Ще ни питат за стария живот един ден?
Ако исках да забравя какво е било там,
нямаше да издържа с тази картина.
Нека се изправим пред фактите: Рафаел е художник.
Можеш да се изправиш пред фактите с една добра професия!
Искаш да е шивач като теб?
За теб е или шивач или художник!
Искам да бъде щастлив, това е!
За да бъдат щастливи децата, се нуждаят от професия.
И особено едно момче.
Вече има един художник, който се казва Рафаел.
И какво от това?
Може да му донесе късмет.
Провери в тяхната енциклопедия.
Твоят Рафаел е умрял на 37г.
Такъв късмет можеш да си го оставиш в енциклопедията!
Тъй като имаме време за да вземем решение,
можем да отидем да спим, ако искаш.
Искам да погледам това.
Върви да си лягаш, мен не ми се спи.
Преча ли?
Събудих се рано и тъй като има работа...
Твоят син ли го нарисува?
Браво, добре направено.
Неговата майка казва, че ще бъде художник.
Във всеки случай няма да бъде шивач.
Работя толкова, да съм сигурен, че няма да бъде шивач.
Защото е професия на бедните? - Ти го каза.
Ние идваме от нищото, не сме никой и не притежаваме нищо.
С много късмет, оцеляваме
и с течение на времето...
С много късмет.
Ваше ли е?
Докато се криех, изобретих един метод за рязане.
Авариен метод, който може да се побере в джоба ти.
Един основен принцип:
за да ти стои облеклото добре, всички шевове и плисета,
трябва да преминат през определени точки на тялото.
Като например гърдите, вдлъбнатината на деколтето,
наклона на рамото, линията на колана,
мишницата...
Тази схема е за размер 16.
Изчислил съм всички разстояния между точките.
Таблицата за преобразуване за друг размер е на гърба.
Но не забравяй...
Това е да се използва само ако всички истински шивачи изчезнат.
За щастие, има няколко оцелели
и моят метод няма да бъдат използван.
Синът ми няма да се нуждае от него, така че ще го хвърля...
освен ако не те интересува.
Да, интересува ме.
Благодаря.
Изглежда доста работа по този зимен плат.
Какво е това? Това е като плюш.
"Вълнен плюш", в чест на Теодор Рузвелт,
братовчеда на президента Рузвелт.
Да, Морис, трябва да се научим, това е мирно време.
Ти си истински образ!
Играх с твоя номер в лотарията
и загубих.
Харесвам те, мислех, че ще ми донесе късмет.
Тръгваш ли си? Кажи нещо!
Не можеш да си тръгнеш без да кажеш нито дума?
Не можеш да останеш потиснат завинаги.
Чакай, ще се облека и ще отидем на кафене.
Връщам се да работя.
Здравей!
Ти луд ли си? Мислиш си, че парите ти дават право?
Какво отношение е това?
За първи път ли ти е?
Стой далеч от червенокоси, създават неприятности.
Опитай с друга.
Ето! Опитай с други две.
Какво ще кажеш за едно кафе?
Ти имаше ерекция в парка.
Да, ти имаше ерекция.
Не искаш ли да говориш за това?
Мислех за мадам Химелфарб,
жената на първият ми шеф.
Спомних си първия път, когато я видях.
Понякога си припомням приятни спомени, когато се чувствам тъжен.
Аз нямам много такива.
Казвам си, че нещо хубаво би могло да се случи с мен.
Е?
Когато мадам Химелфарб седна на табуретка срещу мен,
си мислех, че е без кюлоти.
Бях само на 14, не бях сигурен.
В следобедните часове, носеше чифт бели кюлоти.
Видях разликата, когато тя стана от табуретката си.
На 14, да видиш кюлотите на жена е нещо голямо.
Опитах да се предпазя, никой да не вижда моята ерекция.
Но аз я видях.
На следващия ден, седях на същото място,
срещу табуретката на мадам Химелфарб,
и видях, че тя не носеше кюлоти.
Така че оставих моята работа и се втурнах към близката тоалетна.
Едва имах време да си разкопчая дюкяна.
Върнах се на работа, но не посмях
да погледна към мадам Химелфарб на табуретката й пред мен.
На следобеда, мадам Химелфарб, беше отново с кюлотите си,
но отидох обратно
до тоалетната със спомена от видяното на сутринта.
Когато мисля за моето чиракуване, виждам тоалетната,
не ателието.
Тъй като всички си мислиха,
че нещо не е наред. Казвах, че имам проблем със стомаха.
Научих се да мастурбирам толкова бързо,
че моите забежки до тоалетната изглеждаха нормални.
Бях много обсебен от мадам Химелфарб.
Когато видя гола жена,
мисля за нейната кожа,
която ми изглеждаше толкова мека.
Да, всеки път.
Една сутрин, тя отиде в съседната стая със съпруга си.
Чух смях.
Видях ръката на г-н Химелфарб да се плъзга под полата й.
Трябваше да се втурна навън.
Едва бях започнал, когато чух плясък.
Това беше моя напръстник, който бях забравил да сваля.
Желанието ми изчезна.
Върнах се, заеквайки, че напръстника беше джоба ми,
и паднал, когато си свалих панталоните.
Бях много смутен да го кажа пред нея.
Г-н Химелфарб избухна в смях, отвори чекмеджето
и ми подаде друг напръстник, сребърен.
Той каза, "Вземи този.
"Баща ми ми го даде, когато бях чирак.
"Можеш да го предадеш на твоя чирак един ден. "
Ще го дадеш ли един ден?
Не, загубих го във влака,
който отвеждаше евреите от Шидловец.
Това е като пътека от сълзи.
Единствената стока, която никога не се свършва,
...както мосю Албер би казал.
Какво можем да направим?
Това, което сме се научили да правим. Да работим.
И да се чукаме.
Работа и чукане е същото за мен.
Искаш ли да тръгваме?
Отново подраних. - Здравей, Леон, искаш ли кафе?
Какво ново?
Чувал ли си за рав Шалом Алейхем,
да говорим за щастливи неща.
Няма новини за войната.
Това е "Тевие млекаря". Може би ще го играем на сцената.
Май се познаваме, а?
Прекарахме една нощ в същата клетка през април 45-та. Спомняш ли си?
Да, след една антисемитска демонстрация.
Полицията арестува повече евреи, отколкото фашисти.
Както обикновено.
Направо се разсмивам.
Щях да се виждам с един приятел и в крайна сметка попаднах в битката.
Все още не се бе върнал, Шарл.
Франция беше освободена, но в сърцето на Париж,
някои все още викаха "Смърт на евреите!"
"Да, Франция на французите!"
Защитници на родината по улиците, да възпрепятстват движението!
А вие издигахте някакво трогателно право евреите да се завърнат у дома.
Това беше всичко: две групи загубеняци
борещи се за някакъв долнопробен кинотеатър.
Направо се разсмивам.
Един мъж в униформа командваше френската страна.
Вероятно кръшкач.
От ваша страна цареше анархията.
Французите атакуваха всеки евреин, който забелязваха.
Не е трудно да ги разпознаеш!
Когато отидох там, две копелета
ритаха един стар евреин на земята.
Ако имах все още пистолета от Съпротивата,
щях да ги застрелям.
Тези, които казват, че евреите са твърде страхливи, за да се бият,
сигурно съжаляваха.
Ти си твърд. Продължи битката и след като полицията те хвана.
Не ми пука за лагерите и евреи.
Просто харесвам хубавия бой с юмруци.
Останалите просто ме караха да се смея. Ще се видим наоколо, може би!
Фашистите са все още тук.
Те висят по заведенията, пият немска бира.
Ти беше прав, че идеите са в състояние да убият.
Здравей, Леа.
Здравей, Шарл.
Всичко наред ли е?
Шарл, обичам ви.
Писмо от Бети този път.
Прочетете го.
"Бяхме на земята докато рисувахме,
"когато Макс изведнъж извика:"Татко!"
"И всички надигнахме глави.
"Макс изтича до него и го прегърна.
"И започнаха да плачат.
"Рафаел ми каза, че бащата на Макс е бил депортиран.
"Макс отиде с него.
"Знам, че вие не сте били депортирани,
"но ако може да дойдете на летния празник,
"можем да прекараме заедно. Това би било хубаво.
"Прегръщам ви силно. "
Едно пътуване до провинцията е добра идея.
Бих се радвал да дойда с вас.
Има и нещо друго.
"Съобщение за Шарл
"от Рафаел".
Съжалявам, Леа. Това е история между мъже.
Знаете, че има истории, които са само между мъже.
Заминавам, Леа.
За Канада. Или може би Австралия. Все още не съм решил.
Не мога да се върна в апартамента.
Не мога да седя да чакам на прозореца да гледам дали...
Просто реших да замина.
В Париж, хората не могат да ме питат за никой друг, защото си нямам никой.
Може би надалеч, когато някой дето ви познава ме попита за вас
ще мога да отговоря тъй като ще ми пишете.
Добър ден.
Здравей, Албер.
Какъв е този пакет? - Това е за Рафаел.
Както обикновено идвам по-бързо от Морис!
Поканих Симон да дойде с мен да види малко зеленина.
Здравейте, мадам.
Вие също ли сте в шивашкия бизнес?
Не, изобщо.
Аз не шия копчета, по-скоро ги разкопчавам.
Много интересно.
Шиене или разкопчаване, все е работа!
Къде са Леон и Жаклин?
Жаклин роди бебето! - Вече?
Всичко наред ли е?
Добре.
Малко подрани, но е добре. Тя е в болница този път.
И?
Момче е!
Чудесно!
Как му е името? - Натан.
Можете ли да го вземете? - Още един мъж с нас!
Ще мина да го взема тази вечер?
Не, остави го с нас. Прегърни Жаклин от нас! Чао.
Ако имам още две или три и децата имат по пет всяко, прави 25.
Ако следващото поколение има всяко по 5, това е повече от 100.
Представете си семейната снимка!
Чакай!
Иди и виж какво не е наред.
Той е тъжен. Сигурно си има своите причини.
Тъгата може да бъде неутешима някой път, знам.
Децата също имат право на собствено тъгуване,
но понякога можем и да помогнем. Отиди и го питай.
Какво се е случило? Мога ли да ти помогна?
Направих салто и го разпрах.
Мразя този костюм.
Ти си шивачът.
Чудесно! Нищо по-очарователно от непослушно момче.
Благодаря, аз тръгвам.
В кафенето ти казах, че си нямам приятни спомени.
Мисля, че заради днес ще си имам вече един.
И аз трябва да си мисля, че нещо приятно може да ми се случи?
Не знам Морис, това е твоя задача.
Знаеш ли какво, Морис?
Мисля, че скоро ще огладнея.
Можете да получите своите награди
на онази маса там.
Има една игра за риболов за по-малките
и казино за по-големите.
Твоят Албер е приятен. Той е добър човек.
И сериозен.
Може би малко прекалено сериозен.
Не намираш ли, че мъжете са по-привлекателни с жените около тях?
Те са по-сияещи и по-живи.
Сериозният мъж си има своите предимства.
А ти си сериозна жена, това е очевидно.
Не разчитай на това. Ами Морис?
Не мисля, че връзката ще издържи. Нито пък той.
Не е лесно с всичко, което е преживял.
Вас не ви ли депортираха?
Извинете ме, направих една грешка с Морис, така че сега съм предпазлива.
Не, нито Албер. Шарл обаче да.
Шарл дето е седнал сам?
Да.
Морис и аз се държим топло, добре се разбираме.
Каква сеч. На играта дето замеряхте фигурите...
Шлемазел!
Идете и седнете с другите.
Паднаха си по теб.
Хайде, забавлявай се!
Покажи истинската си същност, не сериозната ти страна.
Интересна ли ти е фотографията? Искаш ли да опиташ?
Да, бих искал.
Не, остави така косата си. Така ти отива.
Доста ти е горещо.
Разсъблечи си дрехата.
Хубаво, женствено.
Не гледай в мен, погледни към момчето.
Сега усмивка, погали устните си, замислено...
Ти мислиш,
въздишаш, насочваш се към твоя бюст,
разбираш ли?
Искаш ли да продължиш?
Спусни ръката си към гърдите ти,
задръж я върху гърдата,
опитай да напипаш зърното си,
и изглеждай съсредоточена.
Видяхте ли жена си?
Тя е красива! Провинцията добре й действа.
Начина на живот предизвиква апетит!
Какво е това?
Пастърма.
Първият ми сандвич с пастърма.
Това си е за тост, а?
"Розата и резедата"
от Луи Арагон.
"Този, който вярваше
в Бог"
"Този, който не вярваше"
"И двамата обичаха красавицата, пленница на войниците"
"Единия се изкачи по стълбата, другият чакаше долу "
- "Този, който вярваше в Бог" - "Този, който не вярваше"
"И двамата й бяха предани, с устни, сърце и ръце"
"И двамата казаха нека живее, и каквото стане да стане"
- "Този, който вярваше в Бог" - "Този, който не вярваше"
"Когато градушка житото удари, луд е, който е придирчив"
"Луд е, който мисли за кавги, в сърцето на общата борба"
"Този, който вярваше в Бог"
"Този, който не вярваше"
"Отгоре на крепостта, часовият стреля"
"Два пъти единият залитна, другият падна и умря "
"Този, който вярваше в Бог"
"Този, който не вярваше"
"В жестоката зора, преминаха от живота в смъртта"
- "Този, който вярваше в Бог" - "Този, който не вярваше"
"Повтаряйки името на тази,
която никой от двамата не предаде"
"И кръвта им тече еднакво червена и еднакво ярка. "
- "Този, който вярваше в Бог" - "Този, който не вярваше"
"Тече и тече, подхранвайки земята, която той обичаше "
"Така че, в през новия сезон, грозде мускат да може да узрее"
"И сливи и малини, щуреца ще пее"
"Флейта и виолончело свирят, за двойната любов, която горя"
"Чучулигата, и лястовицата"
"Розата и резедата"
Давид представям ти Жозеф, "шлемазел" от ателието на баща ми.
Означава по-лошо, отколкото несръчен.
Жозеф,
представям ти Давид.
Мога ли да чуя и аз?
Давид е тук откакто баща му заминал.
Той бил мъничък.
Преди да си тръгне, баща му дал часовника си
и му показал как да го навива.
Оттогава Давид навива часовника си всяка вечер,
и не позволява никога да спре.
Работи много добре.
Също е красив.
Благодаря.
Бети, идваш ли с Жорж и Рафаел?
Идваш ли, хлапе? - Казва се Давид.
Идваш ли, Давид?
Виждаш, сладка моя, това е нашият живот.
Шарл, исках да ви помоля...
Мислите ли, че мадам Сара ще приеме да показва и моята снимка?
Продължавай!
Ето вашият отговор.
Здравейте, мадам.
Бих искал хартия.
За да напиша нещо.
Седни, ако искаш. Аз трябва да изляза.
За да остана тук с децата, какво трябва да направя?
Трябва да имаш желание. И да запиташ.
Имам желание. И запитвам.
Ще видим.
Добре, Давид?
План
Връзка
Translation ZALMEN BEHAR